dragi gledatelji dobrodošli, ja sam Ines Žžić a vi gledate atma podkast moja današnja gošća u studiju je Irena Orlović Irena je
neurolingvistička psihoterapeutkinja magistra znanosti psihosocijalnog savjetovanja č ica međunarodne škole harfa, autorica
nagrađivane web aplikacije pametnica vlasnica i urednica izdavačke kuće harfa, višestruko nagrađivana poduzetnica i uz sve to
supruga i majka troje djece pa krenimo. irena
dobro došla u evo u naš studio u naš atma podkast napokon smo te uhvatili u tvom onako prilično gustom rasporedu stalno neka putovanja neki
projekti pa evo stvarno mi je drago da si došla evo hvala ti puno na pozivu in drago je meni da si me pozvala i
da sam tu i da ono gužvovito je uvijek ali evo. planirala sam da mi je jako
dobar osjećaj. poruka
je nemojte pratiti navigaciju pratite osjećaj i koristite mozak znači ja sam koristila navigaciju i danas sam odlučila da neću više pratiti navigaciju radi
ono kako su naše mame i tate kartu lipo izvadi pa onda razmišlja gdje bi moglo biti već onak pustiš
jel to je u biti tema i cijelog našeg življenja pustiš da ti netko drugi vodi život pa pustiš to navigaciji da ona navigaciji se
činilodajetobitnijedamidođemoneznamparminutasadrugestraneanamajeiskompliciralojekompletnoikasnilismotakoda
neću više pratiti nikoga pratim svešteni su
uključeni i da riješi problem najvažniji
uvodi ovo sve kompletno jer mene muž dovezao upravo zato što se meni ne da voziti kad idem negdje na prvi put i onda je
on meni govori ali on je on je mislio zapravo i on je rekao ovdje ne može biti kuća navigacija je rekla da je kuća
i ne znam ako je pod zemljom. ja
da imamo
iznimno važnu temu. onako kvalitetno obradili u podkastu a to je tema odgoja
i obrazovanja djece novog doba djece budućnosti mislim da nitko bolji za tu temu od naše evo moje spli�
doduše rodom iz ja
da osim šta je Irena mislim zaista fascinantna žena i privatno i poslovno je nekako i u mom životu itekako prisutna zato
štomojsinideuškoluosnovnuškoluprivatnuosnovnuškoluharfakojujeupravoosnovaladvijetisućedvadesetdevetnaesteustvariibiojemeđu
prvima u tom jednom ajmo reći eksperimentalnom razredu je bilo samo sedam
cijela ta priča da se toga imamo. pa
se tih dvoje pridružilo krajem mjeseca i bila je ideja oćemo li uopće ići jer to je nemoguće krenuti sa pet djece ali ja sam
rekla idemo pa šta idemo sa ovim roditeljima ali evo nisam
u nekom trenutku to je ta ideja škola je zapravo bila duboka meni toliko sam htjela
koliko god je razumski sve oko mene bilo i savjetnici i sve skupa o tome je bilo jer nije logično
nije ni vrijeme nemamo nekako kao škola podršku od države u smislu da financijsku već sve se moramo boriti sami imamo pet djece gdje
ćemoštoćemonekakomenijetaintuicijaijavolimuvijekkadposlušamtuintuicijureklainemampojmaštaćebiti
nemam pojma kako će to izaći ali intuicija govori da ja sad u ovom trenutku moram ići s ovim i među prvima i zato sam
ovdje i cijenim sve svoje roditelje uvijek svoje roditelje koji su zajedno sa mnom zapravo tu prvu godinu
koja je bila iznimno teška iskreno ideja o tome kako je sve to bilo na planu i sve je to bilo negdje kako to treba
izgledati i kako ćemo ići šta ćemo raditi sve je bilo drugačije već što sam ja zamislila apsolutno sve je bilo drugačije od onoga što
sam ja mislila da će biti nije bilo tako očigledno je bilo onako kako je trebalo biti kako je meni trebalo da bude da bi
mogli dalje rasti i razvijati se eto tako da eto zaista od sedam do sedamdeset sad imamo možda čak i sedamdeset dvoje troje djece ono
kako su eksperti pa jedni dolaze drugi odlaze u međuvremenu smo prešli da smo internacionalna škola već u toj prvoj godini smo se prebacili na
program gdje sam vidjela da je potrebna velika organizacija stoji učitelji trebaju se educirati da pomogne da zapravo
sve ono što želimo što smatrala da je u redu. ja
ćupričatiistraživati
sve možeš reći ćemo
možda nešto reći o duhovnim praksama imamo svoj put koliko god možda u nekim segmentima je
nešto što čovjeka vjeroispovijesti i kršćane i muslimane i smo
bili na neki način i to temelje koje naravno u nekom trenutku života
svoj način i naravno da možda i ne pripadam sad da kažem ono da sam tako nekako
rigidna ja sve prihvaćam i sve volim i sve gdje god vidim mogu ali jesam jesam u tom kontekstu to mi na kraju pomaže na
kraju dana ovaj ja uvijek kažem ono imala sam jedan video koji sam snimila na kraju dana kažem sjećam se evo mogla bi to kad
je u pitanje pričati uvijek uvijek vežem za svoju baku kad sam čuvala uvijek je govorila navečer da idem spavati i da molim bog moj
sve moje predajem ti sve svoje što sam danas radila na slavu tvoju na spasini duše moje meni je to bilo tako kod djetetu dosadno
inače sve to skupa je meni bilo kod djetetu dosadno i da moram ići na vrijeme u crkvu i da se i ta molitva ko
mene tjerala da molim ni me tjerala ali čekala mene da ja izvolim to tri puta
ja bi onako kad mi je ostalo ću moliti šta je danas bilo sve sve sve što sam danas radila zar je to važno što
sam danas radila bi onda to okrenula kad bi izašla sve sve sve što će sutra biti kao što je već bilo međutim kako je
vrijeme išlo shvatila sam u biti koliko je važno navečer kad idem spavati da otpustim
i zapravo sve probleme koji su bili. zapravo
je bilo i prošlo tebi to predajem a ja idem spavati u miru koliko je to dubokoj
nekako kad se kažem težakog moj sve ono u kršćanstvu su nekim drugim po svi znaju jer uvijek to ispričam
koliko je to zaboraviti svoju je teško predaš nekoj. više ili nešto što zapravo ti
ne možeš mi smo ljudi ne možemo se nositi ne možemo mi trebamo jedni druge i trebamo jedan taj duhovni svijet gdje ćemo otpustiti reći
okej ono otpuštanje rekla
ono sad sve više što i stari stvarno dosta toga treba otpustiti jer ja smatram i vidim koliko nisam
da se događaju i da sve od sebe i otpusti
ono navečer kad prođeš otpusti šta je bilo bilo i ako si pogriješila otpusti ako si napravila dobro ono hvala ti bože dobro je bilo
ako nije bilo dobro isto ti hvala iz nekog razloga to sve tako treba biti i idemo sutra novim danom idemo dalje to mi užasno
pomaže u ovome poslu trenutačno s obzirom da ima tako puno toga mi smo prije svega izdavaštvo koje izdajemo knjige ufa imamo Hrvatske imamo Srbija
imamo har international imamo edukacije koje radimo znači to su sve nekakve stvari koje zapravo ja sam se u ogromni
projekt je zapravo samo škola treba dvadeset četiri kroz sedam da bi to sve u ovom trenutku mi se još uvijek gradimo mi smo na
četvrtojgodinipamismojošonokaodijetekojeimačetirigodinemitrebamoizrazitiznačitrebamoimatinekakavonopunotogaznamopunotogasmonaučilipuno
toga sam prošla kroz greške i trebalo mi je ovo bog moj da otpustim te greške predajem ti sve to što je bilo jer ne
mogu s tim se nositi sa tim pogreškama koje mi je bilo i kroz školu zaista jako puno i ja i osobno i duhovno napredovala
gdje sam vidjela stvari koje sam napravila pogrešno kako su me zapravo i osnažile u neku ruku kad nisam sebe na neki način samo
sputavala da sebi nekakav taj stavila u ulogu da ja evo nešto ili griješim ili ne griješim radi najbolje što znam jednostavno se stvari nekada
ne poklope i onda ti treba taj neki put u kojem ćeš reći idemo dalje pogotovo u takvim poslovima kao što je škola učitelja
djece roditelja radi uvijek iznimno težak jer mi smo svi zapravo onako pogleda mi smo
svi. zapravo nekakva ranjena djeca i funkcioniramo često iz tog posebno mi ovdje na ovim našim prostorima gdje je dosta
tog bilo i ratova dosta je bilo svega dosta je bilo te transgeneracijske traume i dosta toga jednostavno mi nekada na dnevnoj razini često reagiramo
iz tog unutarnjeg nekakvog ranjenog djeteta i ponašamo se vrlo čudno i onda imamo nekako u komunikaciji s drugima ne vidimo da to naše dijete
zapravo vrišti i možda. povrjeđuje nekog drugoga u toj zapravo nemamo tu samosvijest da se primijetimo da stanemo da vidimo kako
ja to reagiram kako tako da stalno djeca su zapravo s djecom je još najlakše i kako bi ti rekla već jako puno je ljudi
s kojima se stalno kad si u biznisu radiš na više mjesta pa što kažeš roditelji pa sve skupa zapravo funkcionira da je to nije
teško već jedan prostor za rast. gdje vidiš kako možeš bolje provjeravaš stalno gledaš gdje možeš bolje kako možeš bolje vidiš ono da negdje pogriješi�
negdje napraviš dobro ali u konačnici na kraju dana sve to skupa sve to zajedno jako lijepo raste i vidiš da je to jedan put
koji je zapravo normalan da samo trebaš naučiti nosit se najprije regulirati sebe i doći u kontakt sa sobom jer čim si u kontaktu s
djecom zapravo moraš biti jako dobar sam sa sobom. jer ti njih ti si njima primjer uzor ti si oni te modeliraju ti si njima
sve učitelj ravnatelj škole u kojem ti dolaziš pred njih ti vidiš ti tu moraš biti ti zapravo se ono
ima taj u neurobiologiji zrcaljenje neurona mi se zapravo direktno na njih zrcalimo i prenosimo tu svoju to je i neuroznanost
to nije više duhovno i u kontaktu mi imamo jedna drugu u našem nervnom sustavu zabilježili smo se imamo se ako imamo kapacitete empatije a
djeca imaju te kapacitete da se primimo da se sjetimo se doživimo da se povežemo na neki način imam tebe negdje u svom nervnom sustavu
i mogu uvijek se probuditi u nekom komunikacije sjetit se i i emocija koje smo imale zajedno i sad to dijete kad tebe ima u
tom svome ono te ima ne učitelja ono ga ima u svom sustavu na način da je ona njemu uzor da si ti njemu pored
mame jedna osoba koja je tu koja je toliko važna da mu je važna za život za opstanak ono roditelji
učitelji to je nekakav i ti moraš biti u dobrom stanju da on zapravo da ga i svojim unutarnjim emocionalnim životom najprije inspira�
da ono voli tu školu jer ako ti nisi taj ako ti nisi u dobrom stanju ako se reflektiraš kao netko tko je nervozan iz
tog što god da ti govori iznutra djeca ne mogu djeca naš mozak se razvija to je uvijek nekakav
početak edukacije naš mozak se razvija. do dvadeset i pete pa sad novija istraživanje dvadeset devete godine znači imamo te različite dijelove koji idu postupno
i ovaj najpametniji kad kažemo razvija se do te godine znači ovaj najpametniji dio taj prefrontalni korteks taj čelni rež to je najpametniji dio našeg
mozga koji nas odvaja od životinja od sisavaca od reptila sisava reptilski mozak u svome kako smo evaluirali kao ljudi
to je najpametniji dio nas koji mi razvijamo kod djece nije razvijen kod djece kod djece kako znamo da nije razvijen kod djece od tri
godine pa ne znaju pričati ne znajuju sofisticirane ujedno u tom dijelu mozga svi samo regulacija odnos sa
svojim emocijama u svom unutarnjem svijetu kako ja doživljavam da kako ja prepoznajem svoju emociju kako kako se nosim s njom kako ja reagiram kad
se pojavi strah, to su sve svjesni dijelovi nas koje ako nisu osviješteni ako mi ne reagiramo iz tih dijelova već reagiramo reaktivno iz primitivnih
dijelova znači iz nekih tih reptilskih recimo taj dio znamo svi da on reagira ili bježi ili se bori ili se zamrzne i tu je
najprimitivniji reptilski mozak je ono ja ga volim zvati u dječ u tom mojim predavanjima dinosaur
ali djeca su rođena u tom dijelu, zato se oni tako i ponašaju zato oni bježe svađaju se raspravljaju
se ovaj ovaj srednji mozak je limbički mozak njega i psiholozi recimo ja sam za reptilski rekla u tim svojim nekakvim edukacijama nazvala dinosaura svi
zovu a on je razvijen kad smo mi bili još bebe rođeni smo s njim a onda idemo
taj prefrontalni razvijati znači zadatak škole je razvijati prefrontal korteks odnosno cijeli korteks veliku koru taj naš nas ljude je razdvaja od životinja po čemu
smo mi pametni, to je naša pamet tu nam je znači jer ne može pričati jel tako i on je sisavac koji ima sisavački mozak
i nije se korteks razvijao je zakr ali mi ljudi smo tu razlikujemo se od sisavaca jel onda smo mi se razvijali jer mi imamo
taj dio to je sve neurobiologija koja sad mi odrasli koji bi se pretpostavljalo da imamo razvijen taj mozak je polazimo od toga da
imamo razvijen trebamo ga prenijeti na djecu e sad ako naša iskustva u djetinjstvu nisu bila adekvatna ako nismo imali dovoljno emocionalne odgovore od naših
roditelja što znači da su nas vidjeli i čuli ko nismo u školi imali dovoljno emocionalne odgovore sve pričamo o emocionalnom zato što škola ne
može bez ovog dijela ovaj dio se čini potpuno nevažan u našim školama i općenito u svijetu nije to samo u Hrvatskoj je nevažno kako
se neko osjeća u školi a to je najvažnija stvar jer informacija ide iz tog kako se ti prolazi kad ja doživljavam pričamo ja
te gledam kako te psihološki te doživljavam što sad vidim vidim ženu sa lijepom kosom čujem tvoj glas šta osjećam
štamogudodirnutitoonamafuljeltakojetoosjetilanašakomidoživljavamosvijetovainformacijakojamenisaddolazionaprolazikrozreptilski
limbički i ona prolazi tu postoji jedna struktura koja se zove amigdala koja čekira sve što se kao kad idete na kad idemo na
avionom i idemo ček i moraš sve stvari izvaditi da vidiš da nema šta opasno tako i u našem mozgu amigdala sve provjerava jel ovdje
ima išta opasno u ovoj informaciji. sad kad ja sjedim sa in i sad ja trebam ili nešto i sad ako ti pokažeš nekakav glas
to poviš ili nekakvu ne znam neko u kontaktu sa mnom ili me podsjetiš na nekoga kome u djetinjstvu nije bio baš tako dobar prema
meni ili to se sve to je sve zabilježeno znaš to to nije nikakva znači to je sve neuroznanost sve sve pamti samo to što
mi na svjesnoj razini to ne znamo to ne mora zna da ne postoji sve je unutra
i ako meni to aktivira amigdalu ona budi taj reptilski mozak i ona kaže ili koji kaže da budi dinosaura koji kaže
ili bježi ili se smrzni ili se bori i u tom trenutku kako je to Sel objasnio to je kao naša šaka u tom trenutku
ovo je prefrontal korteks kad se probudi ovaj srednji mozak korteks se zatvara mi više ne možemo racionalno razmišljati znači ako se djede ne osjeća
dobro u školi da to sad onako prevedemo a zašto su važne emocije ako se djede ne osjeća dobro u školi ako mu nije u
tom trenutku nema adekvatnu sredinu da je podržano da da da da mu je tu siguran prostor ta sigurnost je baza svega
jednostavno on je u tom bori se bježi odavdje ili se zamrzne kako to izgleda u školi znači dijete koje se zamrzne onako sjedi gleda
kroz prozor je onako gleda i onda ga učiteljica ponovi šta sam rekla
šokkakoćuponovitištosireklakadzapravojasamsezamrznuojertainformacijakojasepredajejerjatonerazumijemdobrojer
previše je gradiva koje ja moj mozak ne može obraditi taj dio mozga je vrlo limitiran na vrijeme on ne može puno bit aktivan jer
troši puno energije i kad ti imaš previše informacija to za njega znači pazi hoćeš li preživjeti i aktiviraju se primitivni dijelovi da bi se
za mozak znači za naš mozak to samo znači gle ja ovo neću preživjeti aktiviraj se bježi bori se zamrzne i onda se mi zamrznemo
samo onako stavimo isključimo se isključimo da bi preživjeli to nije jer sam ja ne znam ne znam šta ja se isključim isključivo da bi
mogao preživjeti jer ovo je toliko puno gradiva koje dolazi trenutačno u moj nervni sustav koji ja ne mogu obraditi jer je tu limitirano ne
mogu trenutačno. pogotovo me je strah jer mogu biti nazvan glupim jer ne razumijem i ja se jednostavno isključim da bi se spasio da bi
preživio ili druga djeca na primjer kažu mogu li ići na wc učiteljice mogu na wc učiteljice mogu ići na wc i onda znači šta
kaže nervni sustav bježi odavde. i zaista je taj znači reptilski mozak kontrolira naš probavni trakt i sve te funkcije koje mi ne možemo raditi
srca treptanje sve nešto što mi radimo nesvjesno to kontrolira sve to i na neki način
on kaže bježi odavdje i dijete mora ići na wc jer je to znak da treba pobjeći odavde ili recimo bori se boriti ili
da je agresija ili kad sjedi u miru pa onda uzme pa baci papir na drugog prijatelja pa ga gađa gumicom onda se probudi ovaj
malo limbi sve i onda mi to osuđujemo to osuđujemo mi smo tu odeto dijete nepristojno
ne znam se ponašati ne može ne valja dajemo nekakve etikete koje ne bismo trebali u školi i tu dijete odmah je zato
je bitno educirati se zato je bitno raditi na sebi kao učitelj da prepoznaš kad ti je dijete zaista u tom nekakvom stanju koje nema
veze s tim da on to radi niti namjerno niti da je bezobrazan, niti da je neodgojen niti da je jednostavno mu je aktiviran dio
mozga za preživljavanje. koji nama treba, koji je nama jako važan bez kojeg mi ne bismo danas došli ovdje i to je onaj dio mozga
koji je pomogao pračovjeku da preživi u prašumi jer kad bi čuo da ide ne znam neka opasna životinja on je znao ili će se
boriti pa će je ubiti pa će nositi hranu ili će bježati ili ono kad kažeš pravi se mrtav ako si vidjela nekad budu videa
kad naiđe ne znam medvjed pa prave se mrtvi i to je sustav preživljavanja koji se automatski javlja međutim taj dio mozga je toliko
smijem reći drugačije ne može razmišljati u njega je sve i kad ne znam netko vikne na tebe se isto ponaša kao da dolazi onaj
da će da će ne znam ako digne glas vikati na djecu
aktivira se taj dio mozga jednostavno da on nije samo da digne glas nije čak ni do tog glasa bitno je do te nesigurnosti ako
ona njima ulijeva nesigurnost na način da se njima se aktivira dio mozga u kojem oni onda odgovore na najgori mogući način mi trebamo prepoznati
te transakcije koje se događaju u učionici i vide da znati izvući sebe najprije jer onda onda se i ti trigeriraš kao neki predava�
kao učitelj. i tebi se jave jer se zrcimo jedni u drugima i onda te nekakve transakcije zapravo dovedu do toga da se ne može
jer djeca ne mogu učenja i to dovodi do frustracije i kod djece i kod učitelja
a stvari zapravo su vrlo kompleksne i vrlo jednostavne u istu ruku to je kompleksna tema
ali možeš te neke sitne detalje prepoznati kad je u školi kako funkcioniram kako vidim svoju grupu kako se ponaša vidim sebe vraća se uvijek
na sebe i evo to mi u školi jako puno radimo i zato imamo dobre rezultate
to naši učitelji prolaze kroz edukacije jako puno stalno imamo supervizije pričamo
i oni na neki način jel tako na takav način sebe osnažuju da u tom razredu i ta djeca da se stvori jedan tako dobar
odnos u kojem djeca jednostavno imaju povjerenje učitelja i žele učiti i daju sve od sebe najbolje i onda kad su praznici će to dica
mojan obožava će ići u školu a generalno dica kad vidi na njegovih godina koji idu u državnu školu nisu baš u četvrtom toliko oduševljena
praznike i ocjena testova zato što je to dobar osjećaj zato što je to jako dobar osjećaj kad si ti mi kao ljudi pričali
smo o tom sustavu preživljavanja znači kad se taj mozak kad se on budi na primjer prašao bi što je njemu bilo najvažnije
njemu je bilo najvažnije da preživi, on je bio cijelo vrijeme samo u sustavu preživljavanja nije razmišljao o umjetnoj inteligenciji on nije imao jel tad
se taj dio mozga je bio najaktivniji i njemu je bilo samo kako će šta pojest kako će spavati
kako će biti u toplome te neke sustavi preživljavanja da ima vatru da preživi onaj dio emocionalni koji je njemu bio najvažniji je to da
ima svoju grupu kojoj pripada jer tada ako nisi imao svoje pleme kojem pripadaš taj osjećaj pripadanja da si tu na sigurnom ako te
pleme izbaci kao pračovjeka u šumu pa ćeš ti preživjeti osuđen na smrt pojest će te životinja
to je bio jedan od emocionalno najvažnijih osjećaja čovjeka koji je i dan danas instaliran u naš sustav bez obzira što smo mi danas možemo
preživjeti gdje god hoćemo šta mogu biti toliko potrebna interakcija s ljudima toliko potrebna to pleme jer
to je prirodno to ne treba čuditi. jednostavno su nam potrebni drugi u učionici je izuzetno potrebno da
djeca imaju taj osjećaj da je ova grupa u kojoj ja rastem u kojoj ja učim nešto što ja pripadam tu tu
mi nitko neće osuditi, tu se neće rat ono što ja i unutar sebe u duboko jesam i kakav god jesam prihvaćen sam to je
okruženje koje mi zato ti se vole tu biti jer se stvara okruženje svi smo jedna grupa mi učimo i radimo za našu zajednicu
ne radim za sebe, zato je važno bilo meni jako da otvorim školu u kojoj nema ocjena
jer tu ocjene ruše tu dinamiku i nemoguće ostvariti jer ti kad tad učiš dobiješ ocjenu i na neki način ta ocjena te
je etiketira ako si dobar, ako si pet onda si dobar, ako si četiri već više nisi tako dobar
a ne daj bože tri ispod da ne govorim dalje jel onda si već etiketiran u razredu kao nisi dovoljno vrijedan pogotovo ako se ti
još trudiš. da dobiješ nešto pa onda ti to ne ide tad se gubi taj osjećaj duboko vrijednosti ja sam se trudio radio nisam dobio
dobru ocjenu a ocjena postaje sve ocjena postaje ta koja određuje čovjeka koje je on zapravo koja je vrlo jedna nebitna točka i onda
je bilo isto tako u tim počecima u prvim godinama je bilo kako će djeca učiti ako nemaju ocjena
to je bilo prvo pitanje zašto nema šansu da će i danas postoje vjerovanje da djeca ne mogu učiti ako nemaju pa
mi smo stvoreni prigovorili o sustavu preživljavanja znači mi smo stvoreni naš mozak ima najvažnije dvije funkcije to je da preživi i da nam pomogne
amigdala i to cijeli taj sustav je tu da preživimo jer pazi on isto reagira kad mi vidimo nekakvu opasnu ne znam
on će reći bježi ako vidimo auto da ide prema nama, on će reći bježi zato što će nas auto udariti ako vidimo da bilo
štoznačiaktiviratćesedamizaistabježimotojesustavkojinamjepomogaodapreživimojeltakosdrugestraneimamosustavtajznačimozak
je organ koji je jako važno da preživimo najprije druga stvar koja je važna kod mozga je da rastemo bez rasta nema života ako
ne rasteš ti uvijek preživljavaš. a preživljavanje nosi sa sobom teške emocije ti kad vidiš da će te auto udariti nisi u dobrom stanju ti
bježiš ako si doživio nekakvu prometnu to su sve teške emocije i ako si ti u sustavu preživljavanja ti nonstop ako si ti istraumatizirana osoba
koja je imala u djetinjstvu nekakva iskustva u školi ti si non stop u sustavu preživljavanja kako će dijete kojemu je uključen sustav preživljavanja učiti
kad smo rekli da ovaj dio mozga je zatvoren ne funkcionira to je gotovo
to je zatvoreno. mozak ima da bi da bi se da bi mi kao ljudi se osjećali dobro prvo moramo preživjeti drugo moramo rast i
rastemo cijeli život nema rasta završio sam fakultet dobio sam pet i sad više ne trebam ništa e sad ocjene rade to da ja nisam
motiviran da raste. i da uči jer mozak voli učiti po prirodi mi djeca su znatiželjna djeca dođu s tim šta
je kakav je od čega je dnevno to je to je čovjek oni su slobodni sretni
zadovoljniju više ne možemo odgovarati koliko bi htjeli znati i onda ta pitanja
u osnovnoj školi ne postavljaju pitanja šta je već dosta i žele ući rad i bježati od svega jer im to nije interesantno za rast
za razvoj preživjeti više preživjeti će odmor od ovog svega ne mogu jer ne možemo realno teško otići
u peti razred i u državnu školu. ja želim se zapravo stvarno želim se ograditi znam da postoje u sustav
prekrasni učitelji koji postoje i koji se bore i rade i sve je to funkcionira zahvaljujući njima i zaista ne bi nikad rekla da ne
funkcionira ali generalno gledamo malo nekakve teme kao što postoji zapravo da postoji ta druga strana u kojoj je kako ću ja to sve sad
ovladati u petom razredu očekuješ pa onda ide taj test ide ta ocjena i šta se događa kod toga kod ocjene događa se da
dijete imamo tip da dobije pet zašto? zato što mislim svega na svijetu najviše želimo da nas naši roditelji vole i da nas prihvate
i da nas voli da se osjećamo da imamo dobar odnos s njima jel tako i s druge strane želimo da nas učiteljica voli da
nas voli škola da nas prihvaćaju učenici u razredu budući da je to najviša moguća vrijednost za roditelja to je žalosno ali to je stvarno
tako da dijete bude pet ne zanima me ništa kako se osjećaš ništa bitno je da si odlikaš i onda je to moj motiv i
ja učim gradivo, moj cilj je pet moj cilj nije da ja strastveno istražujem nešto i raste što je za mozak prirodno moj cilj je
neprirodan moj cilj je pet da bi mama i tata me voljeli
da bi me društvo prihvatilo, da bi me zajednica prihvatila da bi mogla pričati susjedima kako sam ja pet i onda se ja osjećam dobro
to je sve nije prirodan ljudski razvoj i osjećaj to je sve vodi ka nekakvom procesu koji nije zdrav i u školi da bi se
osjećao dobro i onda ja idem učim i stvarno sam za to motiviran i idem motivirano učim učim učim
učim učim i dobijem pet i dobijem tu satisfakciju mama me pohvali vidi me učiteljica kaže bravo ovo je bio najbolji rad ja sam
najbolja ja moram biti tu super i često se tu i razvija osjećaj mene samo kroz taj kroz to postignuće ocjene
i kad prođe malo vremena taj isti test evo prošlo ništa ne znaš što
to nije svrha obavljamo učiti i
mislim da će to učitelji. specijalnim testovima na početku godine koji svi nešto ih uvijek poklope sakriju jer vide odjedanput kako su bili lijeni preko
ljeta nisu ništa htjeli učiti sve zaboravili ali nisu niti su bili lijeni nisu htjeli učiti ništa jer jednostavno mozak ima cilj ocjenu zašto za
ocjene s druge strane ako imamo ocjene u našoj učionici mogu oni imati osjećaj pripadanja kad ja dođem kući kad pita šta je dobio šta
je dobio ante. i kako ću ja volit antu kad se ja idem u školu sutra boriti protiv jer ako dobije bolju ocjenu će biti
ljuta na mene i onda moram biti bolja i od ante i od M da bi bili kako mi u razredu možemo funkcionirati uvijek gledam
štaonimaavidišštaonnijeučioiučiteljicanijesepripremioživimo
u našem vremenu dok smo mi bili djeca nije bilo strašno. jer nekako nije bilo nešto puno ajde malo učiš malo ideš vani ispuniš ta
očekivanja od roditelja adaptiraš se nekako i napraviš ti to sve kako je međutim i danas vidimo u jednom potpuno drugom svijetu prvo djeca više
nisu takva djeca više uopće oni vide svijet njima je sve dostupno oni vide da svijet ide u nekom drugom smjeru oni vide da ne
znam evo da da se razvija na neki način na koji ne uče u školi što sam gostovala na jednom podkastu ovoga kod
jedne svoje prijateljice u Novom Sadu dolores i onda sam nju pitala kao isto smo to pričali i onda sam rekla aj reci koja je
definicija podkasta ovaj onda ona jako lijepo rekla nema šansu da sad ponovim
definiciju kao
sam sebi praviš plaću sam sebi živiš više ti ne ovisi o kome radiš sam svoj neki i takav je život šta ti je potrebno
potrebne su vještine da dođeš do toga vještine samosvijesti samopouzdanja u sebe vjere u sebe kreativnosti
sve to su upravo zapravo sve to što nema u školi. realno ne
znam zašto škola ovako kako je priprema znam dajna djeca i brojni ljudi se adaptiraju i uspiju i razviju i odu i na fakultet i
sve i onda bace diplomu i odu negdje skroz drugim putem ono ispune očekivanje roditelja evo sad sam postao magistar ovoga i onoga i onda
krenu u nekom skroz drugom smjeru jer vrijeme je zapravo prije je bilo kao deset dvadeset ne znam posto ljudi je poduzetnika
nisu svi poduzetnici naravno nisu svi rođeni kao poduzetnici ali te vještine koje poduzetnici imaju zapravo pokazuje se da su to vještine koje trebaju nam
za preživjeti ovaj svijet jer ti možeš završiti fakultet ali nikoga više nije briga
evo ja sam poslodavac mene nije briga što netko je završio učiteljski fakultet kad idem zaposliti učitelja ili kad idem zaposliti nekoga pogotovo u to
uopće ne zanima šta je ovdje moram zakon ispuniti očekivanja izdavaštvu uopće
ne zanima značiteljski fakultet pored toga imati vještina koje su ti potrebne da bi ti mogao raditi s djecom zato mi radimo
i testiranja i masu toga svega nečega da bi ti učitelj je da nađemo toga nekoga tko bi za to imamo uspjeh jer tako imamo
ljude koji evo tim koji polako se kroz ove četiri godine gradio i koji su ljudi koji no kako se nosiš sa stresom pazi to
je stresno. užasno stresno ljudi su dolazili i bježali glavom bez obzira pogotovo kad nema ocjena znaš kad ti s ocjenom dijete prepadneš dobit će�
jedan sjedi će sjediti kužiš ako dobije jedan ali treba moći biti držati razred na okopu
a kad mu ne možeš zaprijetiti jedinicom trebaš biti autoritet a opet neautoritaran trebaš njih cijeniti ostati lider da te ne pojedu
jer djeca brzo te pojedu ako nemaš te stabilnost trebaš biti lider koji vodi taj proces s djecom a opet s druge strane
dovoljno topao da oni razumiju da ih ti vidiš i čuješ i osjećaš i doživljavaš to je strašno teško i to bi trebalo u
školiodprvograzredaonoštomiradimosnjimaučimoidapričajuosvojimemocijamadakomunicirajudaoniimajuocjenenašadjecaimajusvakog
petka oni se samo reflektiraju u ponedjeljak zadaju cilj a u petak provjeravaju kakav mi je bio cilj ja sam ne postigao ono što smo
u petak dogovorili da ćemo raditi kako sam ja to postigao šta gdje sam mogao biti bolji učiteljica radne listiće pa ih pita gdje si
bio gdje možeš kako ćeš to idući tjedan napraviti. znači to su pitanja gdje ti daje nekakvu ideju da ti ono što smo rekli da
se iz svoje unutarnje želje učiš i da ti sebi zaš i kažeš ja želim to stvari to me zanima to ću naučiti ne
za pet nebitno mi je ću ja da to naučim sviđa mi se to volim to učiti sviđa mi se ovaj cijeli cijeli način na
koji učimo i to je zapravo ta ogromna oni se ocjenjuju se samo ocjenjuju zajedno sa i uvijek ima ono znaš ono ima djece koja
kažu ja sam bio super onda učiteljica je tu da malo kaže gledaj je baš sve bilo super pa je šta je šta možda
malo nije bilo dobro a šta bi rekao ide pa da joj tu sam mogao biti bolji malo podsjetiti da da vidiš ima djece koja
su isto tako kritična ništa nije bilo dobro kako onda instal tu instaliraj osjećaj kako si ona uspio napraviti sjećaš se
kako si a onda kako je bilo dobro kako je to bilo dobro kako je to bio ugodan osjećaj i onda je tako na neki
način djeca to je mozak preživi i raste su možda da možemo od kad smo već na te osnovne škole što će biti dosta zanimljivo
gledateljima. ipak se slijedi se naravno kurikulum ministarstva i djeca na kraju dobivaju i ocjene i diplome možda možeš malo
provesti kroz te glavne principe nešto što se zove u kurikulumu i onda kažemo na primjer ako djeca moraju naučiti zbraja do deset u prvom
razredu i sad je taj put kako ćemo mi njih ući zbrajati do deset jako različit mi imamo drugačiji put mi smo međunarodna škola zato
nam je bilo važno da pripadamo tom međunarodnom programu koji jako prati neurobiologiju razvoj čovjeka koji mijenja stalno nekakve postavke
da bi se zapravo to evo možemo stvarno reći za sebe da mi jesmo jedan finski model obrazovanja u Hrvatskoj hrvatsko finski model
gdje idemo tim putem kroz istraživanje kroz istraživački rad kroz motiviranje kroz rad
sa djecom na način da oni uče kroz svoju kožu kroz ono što sam ti rekla sva osjetila što ja vidim šta ja čujem što
ja to doživim na primjer uvijek volim ono primjer konceptualno učenje čaše znači djeca moraju naučiti šta je čaša e sad čaša je posuda
iz koje se pije voda. i sjedi pet ali mi idemo na drugi način učimo čaš šta je čaša
tko je to prvi izmislio od čega je to konceptualno duboko znači taj način razmišljanja će djetetu sutra pomoć
kad on ima neurone koji su se sinapse koje su se povezali da duboko sve promišljaju i proučavaju tko je to prvi izmislio gdje se
staklo prvi put našlo toga je našao tko je to oblikovao zašto je kako se izrađuje ovo šta se može još čemu nam to služi
u životu znači svaki sat kod nas u školi počinje zašto nam je to važno jer mozak da bi učio da bi se upravo rastao
on će biti u preživljavanju ako njemu nije jasno što je viši cilj što je zašto je meni važno da ja naučim tu čašu znači
pitanje zašto je pitanje najvažnije sve počinje se zašto sve počinje sa zašto zašto bi mi danas šta vi mislite zašto bi nam danas bilo
važno da mi učimo o ovojši kritičko promišljanje slijepo prihvaćanje moraš učiti pa bi
to učio ako ja kažem i danas moraš ne znam napraviti nešto gotovo je čim sam rekao danas idemo to učiti to je već na
neki način u psihološkom svijetu to je nekakav i napad ja ti kažem šta ti moraš napraviti
moraš napraviti ono što sam ja rekao sve
je zašto zato što oni to tako uče u školi ima svoje zašto stalno je zašto zašto je pitanje rasta zašto nam to treba zašto
mi je to važno u životu da bi ja to učio da kažemo pa važno nam je da možemo ne znam popga ćemo popiti vode
kad smo željni moramo znati šta je to da nema čaše morali bi piti iz ruke puno je lakše ovako jel i onda imamo neki
smisao pa idemo malo naučiti o njoj mislim da je to sad imamo kurikulum koji kažemo i pratimo naravno hrvatski koji je kombinirano sa kurikulumom
i onda to radimo kad su rekli da smo mi
inovativna škola da mi radimo nešto novo što smo često čuli ono kao neka škola to je eksperiment radi ništa
je stariji od hrvatske države program rezultate ogromne i to je organizacija koja je napravljena najviše
za ljude koji za ljude koji putuju svijetom i sad je to još negdje izražajnije već što je to prije bilo ono
je bilo više za ove ljude koji su bili nekakve a danas je to sve više i više putuju svako malo imamo mi sad
možemo uopće zamisliti što danas postoji a to će biti naša budućnost obrazovanje grupe roditelja koji obrazuju djecu na način da ih vode u državu
gdje žele da uče o njoj i žive u toj državi dva tri mjeseca istražuju sa svojom djecom rade ne znam neke radionice
upoznavaju i djeca nauče nešto u toj državi se tri mjeseca u drugu državu i tu je zapravo evo gdje onda dođu u našu školu
pa pa njih zanima hrvatska kultura hrvatski jezik hrvatsko što god mi radimo čak železik kakav je istražili
dok su došli jednog živi tamo pa mu je najbliže ovamo pa se vraća doći će tu jednu godinu kao bili u Hrvatskoj ima četvero
djece zamisli sad obitelj ima četvero djece i sa četvero djece se svake godine žive negdje drugo i da sad će doći u Hrvatsku istraživati
da je tražio stan po splitu i ako mu je interesantna kultura i želi da njegova djeca tu iskuse u potpunosti tu našu kulturu
sviđa mu se to što je. naravno naše more i sve skupa i oni idu dalje i to je obrazovanje
oni će ta djeca su bogata, ona će biti iz jednoga sad su u Meksiku
sad su na drugoj strani svijeta istražuju kulture istražuju ono što ih zanima prate prehranu prate kulture
prate sve živo i na kraju je uporedno matematiku vježbaju taj naš pametni dio mozga prefrontal korteks tu je matematika
fizika uvijek idu na te on ih vode na evo znanstvene radionice na nešto da se to razvija na vrlo prirodan način kako čovjek uči
to kad sam ti rekla prirodno dođi u to iskusiti to znači iskusi taj osjećaj učenja nije učenje test nema šansu nije to i rekla
Irena nije ne radi eksperiment to je rekla neuroznanost neurobiologija ti ovo što mi sad pričamo ovdje i ti to postoji u udžbenicima edukacijske psihologije
već sto godina. istraživanja kako mozak uči zašto to ne mijenja zašto ne znam ne znam ne želim ulaziti u nikakve teorije zavjere i ne
želimbitiutomeneznamzaštonitkotiotvorišividišdajeprijestogodinapostojalodadijetesemoraimatiosjećajpripadnostidadijetemorada
to sve što smo mi sad pričali to nema veze s sirenomlović to je znanost i to je znači nešto što je mene inspiriralo kroz
moj rad kroz izdavanje knjiga gdje sam vidjela gdje smo izdavali radili i rekla sam okej u ovom trenutku želim to otvoriti želim to probati
želimvidjetineneželimprobatijasambilatolikouvjerenadatofunkcioniranezatoštosamjaetotakosadnajpametnijanasvijetudalekoodtogazatoštosamvidjela
da te škole su najbolje vidjela sam Finsku koja je kad su rekli ne znam da škole trebaju biti učiti otvoreni prostori
oni su sve škole trošili napravili nove škole sve otvoreni prostori koji to nije problem oni su takav mindset koji vole promjenu koji se ne
boje napraviti grešku recimo švedska evo oni su kad su došli tableti odmah su uveli jel tako i evo sad nakon četiri godine skužili su
da su napravili grešku i šta je oni sad plaću i kukaju ne oni kažu pa nisu nam djeca se sad tako baš razvijala ipak
je taj prirodan prsti rad prstima pisanje užasno važno za nas ljude mi doživljavamo svijet ovim taktilnim dijelom to
su antene za mozak šta ja osjećam kako to kako to znači to je jako važno mozak prima takove informacije kad mi učimo i radimo
nešto kad mi tu čašu ako treba napravimo od nečega kad mi nešto kreiramo svojim prstima mi ih tako učimo i kad su oni skužili
ovo ne ide ničemu po jedan dan objavili ljudi mi smo probali ne ide makli idemo dalje bez ikakvog osjećaja sada da je tamo
ja nisam vidjela tamo da je sad su bili malo da se ljudi žale ništa okej je pogriješili smo idemo dalje
idemo ispraviti grešku bili smo u tom digitalnom svijetu mislili smo da je to najpametnije došli su neki ljudi koji su rekli najbolje nam je
sad da sve radimo najlakše je najlakše digitalno digitalno međutim vidjeli su da ta djeca već polako na istraživanju imaju slabiji rezultat na mozak
pamti tako kako tako isto idemo ovo idemo probati idemo vidjeti novo i na neki način počeli su ono što je svijet vidio da ne
funkcionira da su nam djeca nesretna da ima sve više mental bolesti da se djeca ozljeđivaju u tinejdžerskoj dobijaju
učitelji roditelji su roditelji kažu učitelji su katastrofa djeca svakako da kažemo
štajamogunapravitirecimonetkotkojekritiziraoškolu.jasenekadznamizezatikažemsudanikadsampisalaikadbudunekiteškidaniuškolizna�
onda sam znala nekad pisati na Facebooku ako dijete ima problem škola mora imati kapacitet da riješi roditelji nemaju kapacitet škola učitelji
nemaju kapacitet mora riješiti problem škola mora imati kapacitet. i ono moramo imati kapacit a bude teško znaš tako da ja jesam puno pisala znači
puno sam nekako kritizirala pa ne može ovako pa nešto sam ja tu nešto pisala pisala sam rekla da čekaj ono
prvo nemaš pojma nisi bila u školi ako imaš neku ideju glede na to što je to toliko
postala tvoja strast na primjer ja sam se uključila u te neke inicijative europske to je postala jednostavno je postalo nešto što nitko ni ja
ne mogu razumjeti što je to sad meni meni kaže što je to sad tebi trebalo a ne znam a mislim možda i znam jer
i sama znam šta sam prošla kroz školski sustav recimo sjećam i kroz ovaj rad sam zapravo shvatila negdje da je to sve moja tema
da sam ja imala ono osnovnu školu bila je jedno prekrasno divno poslušno dijete upisalo matematičku informatičku gimnaziju sve petice i onda je krenulo
znaš ono još nešto teže još nešto bi onda naiđeš na nekog nastavnika koji te ne razumije nikako koji te ono gubiš volju počinješ imati
lošu sliku o sebi, jednostavno prestaješ više biti ta osoba koja je u sebe ili radiš nekakve greške nekakve sve
to skupa zapravo mi je nekako ono taj osjećaj jelo u kojem sam vidjela kako koliko to znači koliko te to može povrijediti kad te
ne znam netko u školi povrijedi pred cijelom tom grupom kad te omalovaži kad te napravi nekakvim to kad bi to učitelji samo znali
kako oni utječu u našem nervnom sustavu što smo. na početku govorili imam tu osobu i dan danas i koliko je to povreda ta koja
nije obrađena kako treba i dan danas reagiram iz toga i onda ideš to nekako ono što kaže sublimacija ideš nekakvo da to da to
napraviš od toga to tako funkcioniraš neke svoje traume jel napraviš nešto bolje i to je ja sam garantiram da je to bila moja ideja
neka nesvjesna ja to sad pričam možda to nemam pojma odakle bi znala ali taj jedan nagon u meni je bio toliko snažan
da to mora biti da sam ja ono kroz tu školu. ne znam ono danas dolazi da nisam spremna
s pedeset godina je ostalo će se dogoditi će se dogoditi i svjesni koji je to strah koji
je to strah u čovjeku da taj test je to. šta je to što to ostavlja koju to traumu ostavlja zato što opet se javlja
taj primitivni ako ne budeš napravila test nećeš pripadati izbačen iz grupe i onda ćeš raditi onda ti tinejdžeri rade nekakve čudne stvari da
bi se opet osjećali pripadno da ih ta grupa voli i prihvati ili se počnu nametati kao nekakve osobe koje su agresivne ja ta
grupa ponovo prihvatila. uočila uočila vidjela ono što kaže dijete kad ga se ne vidi ako treba zapalit će cijelo selo samo da bude viđeno
štogodtrebaiondamiteosobekojeneznamtudjecurecimokroztajperiodškolskiživotjakotražimoodnjihdaonibuduposlušniautoritetimai
to je jako visoka vrijednost. a danas već imaš istraživanja da ona djeca koja nisu bila poslušna autoritetima su se bolje puno snašla
u životu kad je bio buntovan jer kad ti netko buntovan propitkuje traži izaziva to je
strašno znači to mi to i ono kući kazna škola kazna sve nešto
i ako ne vidimo tu njegovu zapravo kapacitet to je kapacitet od koliko ti hrabrosti da se ti da ti autoritetu i da kažeš ne
ne mislim da je to tako ja mislim da bi to trebalo nešto svoje da budeš svoj ne mi tu djecu etiketiramo kao neposlušne neodgojene
oni zaista s vremenom počinju vjerovati da je to njihov put jel tako zato imamo sve više
kriminalaca oko nas koji se gruntovnika koji su otišli ono što smo vidjeli u njima jer me je vidjela kao nevaljalog škola me je vidjela
kao ne valjalo ja nisam vrijedan ja sam ne valjalo i tim putem ja nemam šta tražiti sada dalje ja neću da vidim knjigu neću
da vidim učenje neću da to se uopće bavim s tim ja se bavim ovim nečim što a zapravo ta vrijednost unutarnja čovjeka je velika
kad ti imaš hrabrosti i reći ne. lakše je se adaptirati već reći ne tako je i bit spreman
da će se dogoditi posljedica na taj nekakav sad imamo već rezultate da ono da trebamo primijetiti tu djecu vidjeti s njima raditi da se
zapravo njima da nekakav prostor za njihov razvoj da oni imaju tu crtu koja je jako važna u životu koliko ustvari nekako
država potpomaže ovakve projekte poput šta bi se još moglo poduzeti da nisu baš da
jer ovoga prije evo unazad godina nije bila ni jedna bila je jedna škola koja je počela isto tako do četvrtog razreda isto zbog te
težine toga svega to je teško stvarno teško to nije niti malo lako koliko država podržava pa država s obzirom da smo u europskoj uniji
da nam je tu mogućnost da možemo privatne škole ne podržava apsolutno rekla ništa zapravo
ne zanima uvijek se postavlja pitanje koje treba postaviti dijete ako ne ide u državnu školu gdje
je taj novac koji se uplaćuje za njega u državnu školu je to porezni porezni obvezni plaća porez i
to mora biti nekakav pravo da izabereš to
pravo privatne škole sve
financirano jednako kao i državne imaju velike učitelje
recimo to je nešto što i u drugim državama zapravo oni kažu onaj
na neki način i onda je to nešto što tako je kako je
i škola što se tiče knjiga tu mi možemo slobodno njima je važno da oni kažu nemojte molim vas više od dvadeset posto udžbenika udžbenika
znači dvadeset posto koristiti to je njihova sugestija neće oni sad kazne što uzmemo mi volimo naše djece želimo da naša djeca uče hrvatski jezik
i da rade po hrvatskom i volimo zadržati tu našu kulturu i to bez daljnjega ali oni kažu ne to nije nešto što mi možemo
zapravo kreirati program i da ovoga i bez toga ali evo bilo bi dobro da je to tako da imamo nekakvu podršku da su učitelji
i sve ali znaš ti nekako cijeli život. sam naučila i to mi je pomoglo jako oslanjati se na sebe ne krivi državu za ništa
i ne očekivati od države za ništa tako mi je to pomoglo u životu i izdavaštvu pošaljemo otkupljuju
knjige to mora biti normalno otkupljuju jednostavno nekako mi se ne da uopće baviti s time evo iskreno
ne mora biti ništa ide svojim putem navikla sam da. ću reći ne
mogu to realno i održivo jer daje graditi neku
priču i davati graditi te ovisiš o nekome drugome ti moraš to postaviti da ovisiš sam o sebi čekaj da se vratim na ovu temu
jezika u školi je ajmo reći dvojezična škola i
ne samo što sam gledala kad su išli na izlet ne išli su u muzej i onda imaju pravo predavanje držati koje će predavanje na
kojem jeziku biraju djeca i oni su se sada predbilježavali tko će na kojem jeziku onda djevojčica izde na hrvatskom djevojčica
je krenuo u tu školu je tamo on je rekao zašto moram pričati na engleski u Hrvatskoj oni pričaju na hrvatskom
i totalno naravno moramo
znati korist je takav kakav jest ono na engleskom je sve i sad on priča engleski je takav da je hrvatski
isto tako neću spominčica koja je izšla ovaj onda se meni prve godine rekla kako je malo djece i malo više pričaš s ovim našim
Hrvatima engleski ona me onako gleda molim ja ne pričam engleski ja živim u hrvatskoj
to je stvarno dobar. četvrti
razred osnovne škole ide na predavanje na hrvatskom jeziku i uopće ne znaju isto
tako na engleskom. nevjerojatno
imali smo situacije ne znam situacije dolaze
iz Ukrajine. dijete koje se priča ukrajinski ukrajini se priča ukrajinski i ruski što ja nisam stvarno znala iskren da
ima jezik ukrajinski da svi pričaju ne razumije se uopće se
ne može razumjeti apsolutno ne i onda je došlo dijete koje priča isključivo ukrajinski iz rata iz Ukrajine među djecu koja pričaju ukrajince
u grupu koji pričaju ne zna hrvatski, ne zna engleski, ne zna ruski
ne znam ništa znači to je bilo mjesec dana doslovno
učiteljica je učitelj ili svaka čast jer stvarno to radi perfektno jer se to pokazalo vrlo brzo je bilo ono i ona je vidiš učiteljicu
isto da je ono šta da radim i još dijete iz koje kaže ovim šta vi pričate ruski vi ste ukrajinci trebate pričati hrvatski
međutim mjesec, dva tri dijete danas priča super hrvatski super engleski, ne znam je ruski naučila kako ništa
drugo u našoj školi nije naša snaga već taj osjećaj da si tu kad uđeš i kad ništa ne znaš da si okej i da
ćetozapravoituondaonikrenuituizađenjihovnajboljipotencijalbezobziraštoimašproblemmismotituzatebepodržavamotepomoććemotividimo
te s tim problemom riješit ćemo ga sve je rješivo sve može nekako ta podrška i druge djece nema tog izrugivanje uvijek su u
razredu se stvara takva atmosfera da jednostavno smo jedni za druge učiteljica priča učimo
kako komunicirati kako ne nasilno komunicirati učiteljica ne rješava probleme. problem ima problem među djeteta i djeteta kako će njih dvoje
riješiti problem učiteljica je samo voditelj procesa moderator koji kaže šta je on tebi rekao šta i oni meni govoriti jer kako kod nas obično
je kako smo mi naučeni da nemamo te odgovornosti učiteljice on je mene udario e sjedi kazna mu je ajmo provjeriti šta je to bilo
štasedogađaloučiteljiceteškojetotebikaoučiteljicatinemožešriješitiproblemdjeceuonimonimjertigamožešzakrpatia
on će opet izrasti ali da bi se zaista duboko riješio taj problem je potrebno u svakom slučaju da oni međusobno riješe i da se
na kraju ispričaju da vide zašto je to došlo kako je reptil reagirao pa sam ja krenuo tako nasilno pa kako sam ja neku rije�
rekao šta je to bilo prije toga kako je moglo biti bolje i tako na neki način oni komuniciraju ti kad si ti meni to
rekao ja se osjećam tako ovaj drugi kaže kad si ti meni to rekao ja sam bio nesretan
i onda ovaj kaže žao mi je stvarno oprosti tako važno da jedan drugoga čuju u tom cijelom procesu svađe i to se obradi i
onda oni poslije jednostavno se na neki način. bonda i onda budu neki prijatelji koji vole jedan drugoga i opet se dogodi nekakav problem
ali ja ne znam sve rješavaju više nekakvoga
evo već riješili problem već imaju instaliran taj proces kako se to rješava još jednu temu državnoj
školi.sdjetetomnakoncijelogdanaposlaizškoledomaćionoogromnikakotourješavatiznačinepostoji,janeznamda
postoji barem ja ne znam možda i postoji nijedno istraživanje koje kaže da će djeca biti pametnija ako imaju domaće radi ako im daješ više
to je ono znači ako trava ne raste ajmo još više zalijevati ajmo dati još više sunca šta će se dogoditi sa travom spržit će
se nasilno gradiva još još raditi još raditi. a mi imamo
nekada situacije gdje učiteljice procjene malo bi trebalo još malo više raditi to onda toliko rijetko one to u popodnevnim satima riješe s njima točno
ih osjećaju točno doživljavaju gdje su na kojem su procesu na kojem su nivou da im zadatke koji su njima ostvarivi da oni jer ako
ti daš zadatak djetetu na kojem on nema još matematika. uvijek tema danas u svijetu je jako važna tema matematička trauma i matematička ansioznost ve�
ono se postavljaju takve dijagnoze to više nije to su ljudi matematičari sa visokih nekakvih sveučilišta na
visokim funkcijama profesori koji pričaju o ovome što ja sad pričam jako jako loše pamtim imena ali ne mogu se mislim da se tako zove
ona je jedna matematičarka koja je znanstvenica koja je u tome ono top ona stalno priča o tome matematika ne smije biti ovo što je
u školama da bi djeca moraju volit matematiku djeca moraju biti zaljubljena u matematiku u znači
štaononučisvemalopomaloznačiprvonaučišjedanplusjedanpajedanplusdvapajedanplustripatosveidepolakosenemožeštinaučitikolikoječetrdesetosam
plus dvadeset ako još ti si naučio koliko jedan plus jedan znači mora ići sad je stvarno biziram ali nekako da bi to bilo je
jasno otprilike kako mozak uči. znači, a kod nas gradivo ide ide ide ide i presku djeca ne mogu sva djeca popratiti jednostavno ne mogu
neurobiološki nije svaki mozak isti nije on glup što ne može on jednostavno nema razvijen razvijene kapacitete da to razumije i mi
to ne smijemo tu djecu koja ne mogu pratiti, ne smijemo ih ne smijemo ih okarakterizirati da su glupi nesposobni jer oni imaju traumu od
toga već moramo svima dati na levelu gdje oni jesu provjeriti gdje mi je dijete i dati mu zadatak na ono što je zadatak od
matematike ne da da dijete rješava što više i da mu daješ teži zadatak uvijek mora biti malo teže zašto to malo
zato što on kad krene znaš onaj osjećaj hoću li ja ovo uspjeti i onda to riješi uspije pozitivnog pozitivnog stresa tako i onda
kad to riješi šta dobije dobije osjećaj uspješnosti i onda opet malo više znači tako se djeca prate onda oni uvijek pripremaju na tri grupe
imaju djeca uvijek u razredu imamo onu djecu koja su darovita koja mogu puno više imamo djecu koja prosječno imamo djecu koja treba iz nekog
predmeta možda iz matematike ili nekog drugog predmeta uopće ne trebamo trebamo iz hrvatskog iz matematike je super
uvijek je različito gledamo i onda tu njemu treba malo više i tu se malo spuste očekivanja to djeca nikad ne primijete oni nemaju taj
osjećaj tebi je lakše meni je teže je nekakav zadatak su različiti ako se gleda matematika i to se rješava bitno
je znači instalirati osjećaj uspješnosti u matematici da dijete uči tu matematiku da vidi da ja to mogu i idem polako
step steptem polako prvo uopće potrebe kad taj baš me briga tko drugi radi
jer nemam ocjena. i ono jer ako ocjenama svima ista svima isti test ne mogu svi isto riješiti test nije prirodno
nije prirodno smo ovdje tu ti znaš bolje nešto ja znam bolje nešto nije prirodno da se uspoređujemo uopće u tome svijetu u kojem ti
živištiznaš.superštotebezanimaštojetvojinteresuživotujaznamonoštojemojinteresjatrebamtebeakceptiratizatodasiti
takav kakav i mi možemo pričati mogu reći to što ti radiš istražuješ tvoj duhovni evo mene recimo to veže za tebe taj duhovni svijet
u kojem ti živiš interesantno mi je to ja te mogu pitati da me ti mogu naučiti od tebe ako me zanima ako me ne
zanima isto. u redu ali mogu reći kako to izgleda kod tebe kako ti to radiš šta je to šta ti znači ovo i to
povezati sa svojim nekim iskustvima ili ti možeš mene pitati evo mene zanima u obrazovanju svoje iskustvo kako ti to tamo radiš mene zanima šta
ti to kako u životu kako to izgleda od podkasta pa kako izgleda tvoj duhovni svijet kojeg ti živiš i mi se tako lijepo možemo
nadopunjavati. zajedno i uspoređujemo to ne možemo se uspoređivati nas su
naučili cijeli život da se uspoređujemo kroz najviše kroz školu kroz cijeli život kako susjedova kako ovaj dobar onaj i tu
nema povezanosti jer najviši problem današnjeg društva u kojem mi živimo. je taj što nema povezanosti
štosenegledamokaoljudikojibisetrebalipovezativećsegledamokaoljudikojibitkojeboljineprijateljialiakotogledaštakoaštomigledamovećinomsuaktiviranitvojiovizapreživljavanjeti
već jesi u ulozi neprijatelja ono što bi recimo evo moglo se nadovezati sad kad mi je to palo na pamet
štamenirecimokadpričamooduhovnomsvijetuioreptilskommozguštomeniželimtopodijelitistobomvrlorijetkimljudimadijelimgledajkako
je nastala priča o bibliji je bio je bio prva nekakva zla osoba u bibliji zmija šta je zmija
volim gledati koliko god to pitanje
kako je netko tko je prije pet tisuća godina pisao bibliju bio nadahnut nečim uzeo
oduvijek želimo osjeća
svoje osjećaje poštujete doživljavateno mi nismo u dobrom osjećaju i
ne možemo biti to je strah, to je ljubomoran to se svi dolazi iz tih nekih naših dijelova koji je u početku bi ono budala
dobra dok nije izdala znači u početku je to bilo dobro zato što nam je pomoglo da preživimo i dan danas ima svoju dobru stranu
jel ali onda nas je izdalo na neki način kad smo zapravo iz tog nekakvog kroz naša iskustva i kroz naša nekakva loša iskustva opet
od ljudi. opet sve to ide odnosa zapravo ne od od odnosa gdje smo odbacivali gdje smo kod djeca nije nas se vidjelo tražilo je
se od nas da budemo adaptirani da moramo raditi nešto ispunjavati neće očekivati gdje se zapravo to ti loši osjećaji koji opet su naši roditelji
koji nisu znali nisu znali bolje nisu imali ovo što danas imamo mi danas možemo bolje imamo puno toga koji su živjeli u tom nekom
svemu je da uvijek i prenijeli su to na nas i gledaj kako to sad je tako jel
meni je to bilo fascinantno kako to da to baš napiše
kao taj dio možda puno pametniji nego vraćamo sve
ima svoj smisao nekada ljudi sve to zapravo vidjeli uvijek govorim o tim nekim načinima komunikacije ako želimo nešto prenijeti djeci onda
je to najbolji put i danas se više sve priča o svugdje kao pričaj neku priču ispričaj to kroz priču i ljudi će bolje doživjeti
i kad pogledamo kroz je na primjer evanđelje pričao sve kroz priču nema
nigdje nijedne nikakve savjete da ti trebaš napraviti ću reći onda ti meni kažeš nešto
ćemobitipametnipaondaćutebirećisavjetpatimenidajsavjetnetražimgajatimigadašinatajnačinsegubiodnosjer
ja želim tebi dokazati da sam pametnija jer ja znam šta je bolje za radio on je pričao kroz prispodobe kroz neke
priče kroz neke zašto mi ne možemo pričati s djecom zašto mi ne možemo međusobno nekako pričati suptilno ja ti želim prenijeti informaciju
ćuispričatiznašimalasamjednuprijateljicunekooddavnoživiojenekipalijepoživote.važno
zapravo da imamo neke te međutim šta mi sada mi smo u nekom trenutku počeli tako napredovati kognitivno ovaj pametni mozak i počeli smo se
razvijati i gubili smo taj naš dublji dio nas da je upravo taj oslonac na nekakav
životdavidimoljudedaihdoživljavamokrozduhovnidoživljavalisudasuuredutakvikakvijesuisadsmopočelistogjelmismopametniisključujemo
sve drugo samo imamo i taj dio kad o nama isto ovaj dio mozga može biti ali kad se uključi zajedno sa ovim osuđujućim ili
sa ovim nekakvim i onda počeli smo kritizirati pametovati i sve to izgubilo povezujući odnos ono što čovjeku treba da preživi
a to treba mu taj osjećaj pripadnosti i to stalno se vrtimo oko toga i to stalno znači nekako za naš um to je jako
nezdravo jer njemu da bi bio ono njemu bol osjećaja da ne pripadaš je toliko snažna da može izazvati ono neurološke poremećaje
da može izazvati što je govorio o ajmo
reći učenja vezana uz djecu pa evo recimo njegova knjiga raspršeni umovi ADHD danas imamo sve veći porast djece koje imaju poteškoće u smislu
AHD i autističnog spektra pa kako je kakva su neka tvoja gledišta na to i kako vi integrirate možda neku takvu djecu koja možda imao
neke male poremećaj s pažnje znam da ne radi poteškoćama i
kod njega i njegove djece i da zapravo raspršeni i to mi se volimo reći najlakše je
to objasniti. i tu se zaustavimo jer opet zašto nam je to najlakše pa nemamo nikakvu odgovornost to sam ja naslijedio od nekoga ili
to je moje dijete naslijedilo neki gen od nekoga i što ću ja sad ne mogu ništa napraviti kad je hiperaktivnost u pitanju međutim on
je otišao rekao ajmo malo bolje to pogledati. prvo što je to u porastu zašto je to tako u porastu i onda je on upravo
pričao o tome ono što sam ja rekla da ta bol odbijanja od cijela zajednica
cijelo društvo cijeli svijet ide zaista u jednom jako pogrešnom smjeru bordi daj ne bude dobro meni baš me briga za drugoga što nekada nije
bilo blizu slučaj sad je jako daj meni daj meni novac da mi bogatstvo daj mi da se pokažem daj mi da bude da bude
viđen i da bude viđen i uopće briga kako se taj
toliko veliki da ti ono kad djeca od roditelji toliko u toj trci da da nešto naprave da se stalno mora nešto biti bolji da
se stalno se moramo nešto biti bolji od jedni drugi. pogube se da vide to dijete u tom cijelom odnosu gdje je on tu mali
nekakav je potreban je potreban je samo kontakt da me gledaš u oči da mi kažeš da me vidiš ne da ne da mi kaže�
da ja to doživim u svom srcu da takav kakav jesam da sam u redu kad ti to imaš ti sa tim osjećajem možeš šta
hoćeš, kad ga nemaš i ako ga nemaš u tim prvim danima i ako je cijeli ovaj užurbani život
ne znam beba koja leži u krevetu i nema odgovor na emocionalnu
kad plače ima odgovor ne znam što kod nas donedavno bilo sasvim normalne prirode da se zapravo
najviše treba toplinu jer on u tom trenutku je odvojen od sebe ne zna tko je taj svjesnosti razvijao ja znam
a ovdje sam ono na razini tipa to je mozak ja trebam majku trebam oca trebam tu pripadnost sigurnosti
se javljaju hormoni stresa koje mi odrasli još i možemo preraditi otići ne znam evo vidim ovdje otići ćemo napraviti pa ćemo se negdje izvježbati
pa ćemo nešto izaći ti hormon znam šta u krebetiću može plakat ali hormoni se jave u nje se javi a isto sustav bježi bori
se ili se zamrzne. a ona ne može nikuda ona je bespomoćna leži u tom ja bih to rekla u jednom moru hormona
koji su stresa koji su vrlo otrovni i razvija sliku sebe od sebi i razvija tada zapravo kreće nekakav taj put pa onda
kroz djetinjstvo pa kroz školu, pa kroz osjećaj pripadnosti zajednici u kojoj to sad nije ni roditelj
to je cijelo selo znaš kako je prije rekjelo selo je trebalo jer trebaju roditelji i taj roditelj ako ti nisi kao majka podržava od
strane svoje kako ćeš ti obitelj to
dijete zapravo to tako lijepo kaže je toliko jaka da toliko snažna da je mozak i um
je ne može preraditi, on se rascjepka rasprši se na manje dijelove da bi tu bol na manje dijelove polako na rate
obrađivao jer ima osjećaj ako ja sad sebi dopustim da taj da tu bol kako to dijete doživio
i onda zapravo rascjep integriran i zapravo rascjepkan tvoj mozak je rascjepkan raspršen i zato ono krećeš ne znaš udar glavom krene�
pa zaboraviš ključeve pa priča o toj knjizi raspršeni kaže. mislim da se zove lik Brajan
zaboraviti evo vidiš uglavnom je imao je
svjesno on ima koliko god ima malo ima postojanost on koristi točno koliko mu treba on je vrlo onako limbički zdrav u tom limbičkom osim
ako je bio na lancu osim ako je zlostavljan od ljudi taj će ugristi a po prirodi neće ugristi samo će ugristi onaj koji je
zlostavljan kao i ljudi neće ljudi po prirodi ugristi sisavci mi sisavci ali on je taj kaže onda njegov je išao s njima i tako
ima hiperaktivnost da se svaki dan vraćao zaboravio ključeve zaboravio novčanik, zaboravio je nešto ponijet
i ne bi htio ići u šetnju jer mu je dosadilo da se stalno vraća ključ da se vraća da vidi isključena i čekao sve
stvari i zna da nije sve mobitel ili ne znam šta čekao još uvijek kad
krene sve rasprš da ne mogu znati ovaj tako da. generalno gledano na ovim prostorima ako uzmemo
u obzir to sve više ulazi u znanost transgeneracijska trauma mi smo svi istraumatizirani je ratova i
svi mi imamo tu nekakvu crtu i sa svojom raspršenošću ti ideš roditi
kojem nema tu krivnje, ti ne možeš mu dati jer ti nemaš unutar sebe kapacitet jer ti nisi to kriv ti jednostavno nisi ga dobio
boriš se sam sa sobom kao roditelj, to dijete je prvo ono mladi ako dobiju dijete možda se razvija do dvadeset devete ti dobio dijete
s dvadeset dvije kužiš, nemaš kapaciteta već samo po prirodi stvari ti sve to skupa moraš biti za dijete
moraš biti dobar sam sa sobom jako jer ono plače vrišti dinosaurije grebe sve skupa više ti je ono puna ti je svega
životnisisenisamsrediovećimašonodvojedjeceijednostavnokako.itusezapravojošimašneznam.to
jest ogroman posao, gledaj kod nas svi ti ratovi, koliko je ljudi izgubilo poslove pa onda od nje nek si rastao u tom nek si
kao dijete rastao u obitelji u kojoj je majka izgubila posao, otac ostao bez posla
financijska nesigurnost, sutra gradiš nekakav odnos, ti imaš sve te osjećaje u sebi sutra ideš roditi dijete
to dijete jednostavno samo po sebi iz svog nekakvog osjećaja dolazi već sa tom nekom traumom i sa tom nekom raspršenim boli i umom i
sve skupa koje znači sve to nitko ne treba nikog sebe kriviti jednostavno to je sad tako
samo treba prihvatiti da je to tako i da je to u redu e ali ne mi recimo kad imamo rasprš dijete koje ima ona
je raspršeno od sebe samo i tu tu se baš onako pokazuje imamo imati blaž ne ne ne ne pripadam tu ne osjećam se dobro
ili odrasla osoba koja ima ima užasnu potrebu da pripada opet se vraćamo na pripadnosti i pripadnosti sve da te netko vidi da te netko
čujedaostvarimodobarodnosnekimatisisvimazapravopreviše.satimsvojimponašanjemkojimtidolazišuitiopetnemožešostvaritinitidobru
partnersku vezu niti si u tvojoj obitelji si svima puna kapa tebe sa tim svim svojim emocijama koje imaš jako je to teško ali treba
to nekako normalizirati i znati da mi živimo u tom vremenu i da primijetimo barem sebe ako ono barem sebi da kaže�
u redu je što sam sad raspršen prošao sam toliko toga toliko toga je bilo u mom životu potpuno je u redu da sam raspršen
idem vidjeti kako mogu što mogu znači čim mi primijetimo svoje mane reflek zato mi djecu učimo samo refleksiji
da se vide gdje su kako šta je to bilo ulazimo detaljno šta je to bilo pa nisi mogao što te je spriječilo pa da
oni kažu pa ne znam bila je galama pa bilo je ovo pa bilo znači da razmišljam da je to okej nije nitko zbog toga
sad kaznio jedinicom već mi je provjerio i drugi put ću znati šta mi je zasmetalo pa ću možda moći izvući se iz toga
da primijetimo šta smo tu gdje smo tu napravili, gdje smo bolji gdje smo gori kako možemo biti bolji kako možemo u nekim situaciji i
da idemo s tim dalje živimo jer ovdje mi nemamo ovdje netko je napisao psihijatara nema zdravih samo ne pregleda toliko
toliko toga to boli. i evo pretvorili smo se onda na kraju nekako ono što je žalosno što idemo prema tom društvu koje se bori
protiv drugih koji spletkari koje pokušava opet ono kao u razredu u školi biti petica jel da te nekako
da budeš bolji da te se vidi i na kraju gle sve dobiješ imaš ostvariš sve imaš novac imaš sve i na kraju ono opet
si nesretan to je najveće razočarenje osjećaš vidiš ovome društvu je jako važno da si ti bogat da imaš jako puno novca ovo društvo i
onda to sve povjeruješ moga da bi me se vidjelo moram biti to se sve pogrešni ciljevi boravi na sve petice to su sve ciljevi
koji su pogrešni da bi naš mozak bio zadovolj neće nikad biti zadovoljan kad bude bio pet nula niti ako ima milijune na računu on
ne može po prirodi onda da bi bio sretan mora imati čovjeka
može biti sretan u partnerskom odnosu u kojem te neko vidi čuje osjeća
doživljava može u njemu izrasti u neku ako ima društvo, ako ima obitelj koja ga je zdrava i koja tu može znači ako sam napravi
sebi obitelj jednu podržavajuću i izaći kroz te svoje traume rast često su ti partnerski odnosi ili jedan ogroman prostor za rast gdje uđemo
sa dvije tematike pa zajedno nekim svojim putem fleksibilno kad kaže nekoj kompromis fleksibilnost mi to
govoriti a to je sve u tome moraš vidjeti da ta osoba ne može biti ono što želiš reći i to
na način da su uvijek učili da će nas taj muškarac spasiti u životu na instalirane učkom sustavu to ti je mi svi imamo jednu
bajku svoju priču u kojoj mi živimo, ako te netko cijeli život učio da će te neki bogati princ spasiti i cijeli život sve priče
su išle prema ti zaista to vjeruješ i ti se pretvaraš u princezu koja se sređuje za bogatog princa da će je spasiti u životu
i ti vjeruješ da je on taj i gle čuda ti nađeš tog bogatog princa i onda si nesretna jer naš čovjeka koji isto ima
svoju u životu je isto odrastao u ovim svim imamo koji ne postoje i
onda normalno kad vidi šta tražiš od njega još sebi ne može dati samo vraća imala sam nedavnošću koja je specijalizirala rad u odnosima rekla
je da svi imamo toga nema od taj uspjeha uspješnog partnerskog odnosa
imaju međusobno ali ne u smislu da točno ono što može dati
mora biti u nekakvom biti u okviru i
onda je on meni dao nešto što je meni bilo potrebno učila od njega da ništa od njega. i pratila šta njemu smeta znači nama
je bio u tom odnosu jako važno da ja čujem njega da ne vrijeđamo jedno drugove ti si ovakav i onakav već on kaže ono
mi pričamo jedno drugome prio. ja kažem meni to smeta mi zezamo onda
vidi njemu to smeta da njemu smeta to vidi da ja vidim njemu i to polako zapravo gledam pa gledaj vidiš kako ti djeluješ
sa tim svojim nekakvim to tebi koristi pa ne koristi ni meni taj dio mene pa i on kaže ja sam se malo opustio
se organizirala da naučila neke procese od njega da stanemo na loptu da malo smo zajedno zapravo jedno drugome u nekim sigurno
ima još puno toga ali to smo primijetili da se tu promijenili da imam dvadeset godina očito
toliko različiti osjećaj da beznačajne
stvari jednu edukaciju koja govori kako je oblikovala. od rane traume i onda sam negdje
onako došla na ideju možemo ih podijeliti u dvije skupine i imaš zemljotres rat te
situacije koje se dogode odjedanput imaš prometnu nezgodu imaš ne znam odjedanput saznaš da ti se ne znam da muž to je
trauma koja je skršilo se na tebe odjedanput toliko toga imaš ovu sporu koju mi pričamo ovdje kad nisam dugo godina bio odrastam
neviđen, ne čujem ne ljudi me ne doživljavaju što god da napravim izgleda pogrešno ne vidi me nitko takav sa tim svojim raspršenim
umom kakav imam živim kroz svijet svima osuđuju i to traje godinama i ta je još teža ova se može nekakva jel obraditi
polako krši se sve pa ovo je nešto što se instaliralo unutar nas kroz cijeli život ali da trauma kao trauma
je nešto to je nešto što je prirodno najgore ono što često danas roditelji gdje upadaju u zamku da žele djecu zaštititi od tih trauma
a to je potpuno nemoguće treba ih naučiti nositi se s njima i to je naša psihološka otpornost kako mi kroz tu traumu prolazimo trebamo
znati kako proći kroz nju da i one nas isto jačaju. slučaju kad prođeš ima�
iskustvo nešto što je bilo i onda ideš to ne voli kad kaže ja to nikada
nikome ne može pobjeći jednostavno ovoga od njih je sa svojim ne
znam negdje u zoološkom vr oko mene sve negativno ne znam da
neću nikak samo je strašno je doći u susret sa svojim a bez tog susreta na
apsolutno bježi od koliko je važna u svemu tome suočiti se sa svojim traumama suočiti se sa sobom
suočiti se primijetiti reflektirati se vidjeti gdje sam ja to gdje sam pogriješio gdje kroz tu grešku proći kroz taj sram i nekako
normalizirati kad kad ga prihvatiš kad prihvatiš sebe zapravo često bježimo i od nekih evo recimo kroz školu si napravio pogrešaka
gdje si osjećao taj duboki sram jer nisi nešto znao jer si dobio jedan iz kontrolnog što ti kažeš kontrolni i tu malu irenu ili
ines koja nije tada bila ne želiš je više doživjeti u životu potrpaš je u sebi sakriješ je uništio bi je onu koja je napravila
grešku u tinejdžerskoj dobi nekakvu onu koja je u djetinjstvu radila neke greške zbog su i roditeljicu te ono napucali zbog toga
to želiš ne želiš nikad više biti taj želiš ga u sebi unutar sebe to ti je bila trauma koju si to je trauma ali
ti si u toj traumi sakrio je u sebi i potrpao je unutra i ne želiš ono kad vidiš nekoga na primjer ako si to
čestomožemobitikodljudikojikritizirajuodmahznašdajetonjegovatemakadnetkokritiziraividikakojeonatonapravilavidikakvajeovakoonako.jasambilaistonekad
ta apsolutno ja sam bila nekada zbog toga kritizirati htjela sam to
biti i bila sam to i osjećala sam taj sram i to sam to više nikad ne smije biti jer su me ljudi zbog toga
posramljivali jer su me ljudi se rugali to više ne postoji u meni ta mala Ia djevojčica djevojka kad je pogriješila stoji unutra zapravo ono
neću ni da pomislim na tebe a kamoli da kažem bilo je u redu što je to tako bilo i
onda zapravo kritizira zapravo kritizira zapravo
to je ono kad
tu svoju ne mogu prihvatiti taj dio koji je napravio neku grešku on iznutra onrpan da taj dio mene da
evo sad baš ga briga živi negdje unutra i ti mene ne voliš ne prihvaćaš mi nismo mi smo puno nas dijelova
nas ima jako puno dijelova nas tako da taj dio koji kritiziraš osjeća da kritiziraš da ga ne prihvaćaš i on će te izjesti iznutra
on će naći sve kao ono dijete koje cijelo selo te ne vidi pa ću ga spaliti će spaliti sve iznutra da izađe iz tebe
i da ga vidiš i da ga prihvatiš i tu nastaju znači naši psihološki jelobrasci nekakvi gdje ne vidiš da ti u odnosima zapravo ne
prihvaćaš sebe a ne da ne prihvaćaš i tu dok se god ne izađe na površinu ta greška ta djevojčica koja je bila griješila
koja nije slušala mamu i tatu ili tinejdžer koja je napravila nekakve greške ili ili koja je ne znam radila kroz odrasla osoba
prije samo pet šest godina napravila je neke greške koje je zatrpala nema veze
ono svi su mi drugi krivi ja nisam ništa bio neću prihvatiti da sam pogriješila i to sam zatrpavam polako pa tamo kad bude šezdeset
ćeeksplodiratinegdjedrugoprihvaćašiizađešzaštojatointrospekcijavraćamzaštomenitosmetaštajetuzaštomenismetaneznam
nešto kod nekoga kod neke nekoga drugoga i ne vratiš se taj dio
i sigurno ima znaš da je to tvoje da šta god ne voliš kod drugih da je to tvoja i da tu temu to je
nešto što vri iz tebe da ti to prihvatiš i kažeš to je u redu u redu je to tako i tu osobu naš mozak
ne znam koliko god kako sam ti rekla da je on taj dio mozga je glup ali on je poprilično pametan i poprilično glup on
ne zna kad mi zamislimo nešto. da to nešto nije stvarno ako ti zamisliš sebe kao to dijete koje je posramljeno tu sram svoju
i ako ga prigrliš u svojim nekom osjećaju sebe to je zapravo psihoterapija i ako ga zaista zamisliš zavoliš i prođeš s tim zajedno i
ponovno ga zavoliš mozak da si ti evo sve će se integrirati i ti zapravo tako rasteš dalje ideš tog
dijela zapravo je i nastala je bazirana na socialnom razvoju jer ovo je social i social
sad zamisli imaš samo jedan dio taj intelektualne sve ovo drugo je so emocionalno a mozak da bi dobio intelektualno da bi radio integrirano raditi
svi dijelovi moraju biti uključeni ne može samo ovaj bit pametniji, a da nisu drugi uključeni znači koliko je važan soci emocionalni aspekt u u
školiuživotuneizmjernotemeljintelektualnograzvojaemocionalnirazvojda
bi se za zdravo mogao svoj potencijal koji imam moram biti dobar sam sa sobom imaš li možda još možda neke koji
su upisom djece u osnovnu školu ili roditelje. pa jedina jedna poruka bi bila ono na kraju dana sjedni
kraj svoga djeteta, pogledaj ga nemoj bez isključi sve te dijelove sebe o kojima smo mi danas pričali i budi samo on
uđi u njegove cipele pokušaj razmišljati što on osjeća što on doživljava i to mu reci šta ga vidi kako ga vidiš vidim da si
sad uplašen, vidim da plaćaš, vidim da ti je teško tu sam ono da znaš
u redu je zagrlio sam te tu sam s tobom mislim da je taj osjećaj bio u školi bilo gdje da te dijete dijete najviše
na svijetu treba roditelja koji je prisutan u njegovom životu i jedan citat evo to bi možda bilo za kraj nemojte živjeti za svoje dijete
nemojte kaže ja bi umro za svoje dijete nemoj umrijeti za svoje dijete nemoj živjeti za svoje dijete samo budi tu za svoje dijete u
jednom trenutku budi tu. da dijete osjeća da i dalje životu
srednja škola